Nejnovější články » Divadelní recenze
Budu všude kolem tebe: když se matky nebojí mluvit o ztrátě dítěte
10.2.2018, Tamara Pancíř
Těžká životní situace spojila čtyři matky v neobvyklém projektu. Neprofesionální herečky pod vedením režisérky Ivety Duškové přináší osobní zkušenost se ztrátou dítěte do nově uvedené inscenace Budu všude kolem tebe. Divadlo Kampa představení uvede v obnovené premiéře 23. února.
Jako děti si představovaly, jak létají ke hvězdám, hrají v divadle, nebo třeba jak je osvobodí princ na bílém koni. Teď se tomu tyto čtyři již dospělé ženy smějí. Z naivních dětí se staly matkami, nyní prožívají smutek, štěstí i sny svých vlastních velkých, malých i zatím ještě nenarozených dětí. Tedy prožívaly – až do toho květnového dne.
Rodiče by neměly přežít své děti. O tom, jaké to je, ví své všechny čtyři (ne)herečky - z původní sestavy Libuše Fáryová, Lucie Burdová a Bohdana Kovalová, které nově doplní také Jarmila Ponocná.
Mami, tak já už mám křídla.
Představení Jsem všude kolem tebe je dílem spolupráce Divadla Kampa a spolku Dlouhá cesta, který pomáhá pozůstalým rodičům vyrovnat se se ztrátou dítěte. Na začátku tohoto divadelního počinu stála skupina maminek ze spolku, které si chtěly splnit sen – zahrát si divadlo.
Režisérka Iveta Dušková se nápadu chytila a postupně začala tvořit scénář na základě skutečných příběhů těchto čtyř žen. Z často tabuizovaného tématu ovšem nevzniklo trýznivé psychologické drama, ale hra plná naděje, hravosti i smíchu, a to za skvělého živého hudebního doprovodu Petry Bílkové.
Sdělení je jednoduché: přijetí smrti jako danosti života. A právě v té jednoduchosti je síla.
Jsem s tebou. Jsem všude kolem tebe.
Děti v představení si zvolily různé možnosti odchodu z tohoto světa. Sebevražda, nemoc, nehoda i odchod ještě před narozením. Šokující a bolestná informace přichází z chladného prostředí, ve kterém se nehraje podle pravidel soucitu.
Dá se taková rána osudu vůbec překonat? Lidé o takových věcech často odmítají mluvit, je jednoduší bolest potlačit a zapomenout. Tyto maminky se ale právě naopak snaží mluvit mezi sebou, se svými blízkými i s dětmi, jejichž dušičky ještě neopustily tento svět. Děti svou transcendentní přítomností konejší rodiče, nosí jim vzkazy a poselství, pokouší se o fyzický dotek. To vše, ať se jedná o skutečnost či pouhou představu, pomáhá pozůstalým na cestě k uzdravení a nalezení vůle žít dál.
Myslím, že on v tom hledišti někde sedí a usmívá se. Zcela určitě.
Není třeba se bát obtížných témat. Z jakéhosi nadhledu, se špetkou životní filosofie i humorných prvků, nás čtyři statečné ženy učí, jak "žít nonstop". Pocit smutku rychle střídá pocit štěstí a naděje. Není zakázáno smát se ani brečet. Ale je nezbytné věřit.
Hra byla poprvé uvedena 12. března 2016 v Divadle Kampa.