Taneční Proces Dory Hoštové roztančil publikum nadšením, senzací a legrací
Sdílej:Sdílet na FBTweetnoutS Ohodnoť
Jak vytěžit maximum z odlišných stavů rozpoložení, předvedla choreografka, tanečnice i pedagožka Dora Hoštová divákům v pražském Nodu (experimentální prostor Roxy) svým tanečním vystoupením Proces, svou poslední premiérou roku 2014. Předložila tak veřejnosti jakési zúčtování soukromých momentů pomocí choreografie svébytnosti.
Taneční převtělení tohoto vystoupení nepostrádá ani verbální projevy, které v jednom z několika bloků pomáhá dotvářet do taktu herec Jan Čtvrtník a živou hudbou doplňuje Johana Švarcová. Originální pojetí, prostor i invence všech, kteří se na tomto kusu podíleli, je patrná hned od počátku. Zásluhu zaslouží i dramaturgyně Procesu Marta Ljubková. Dora zobrazuje bilanc, ve kterém může zkušený divák poznat i sklizeň mnoha jejích cen za své taneční výkony. Ten nezkušený to odhalí záhy.
Choreografie vybočuje hned zkraje, zvolna a mihotavě se překlenuje v dupot, náhlé ztišení, zklidnění, výmyk v rytmu jungle, stepu, techno housu a celé cupitání osvětlí sekavé pohyby. Dynamika graduje pregnantní souhrou dvou tančících těl na jevišti, vše vypočítané na vteřinu. Zakomponované prvky z capoiery působí dramaticky a spolu s úkroky disca a různě nakombinovanými pohyby z bojových umění vyráží dech. Vše se odehrává na pozadí naléhavě dráždivých zvuků za občasného poskoku s tvrdým dopadem na zem.
Spiderman a lítá žena v domácnosti aneb někdo to rád na ostří nože až do mdlob
Ocitáme se kdesi na území akční počítačové hry či její simulace, abychom záhy uvízli v biblickém spojení propletených motivů, kde se ocitají tanečníci.
“Buď mi nikdo nerozumí nebo se mnou nikdo nevydrží!”
Dočkáme se i vyřechtaných tónů kytary a rozvláčných akordů vhodně doplňujících opatrné pohyby pohybujících se postav. Dokonalé spojení zvuků a hlasu se vzájemně roztančí za zvuku drum n bass a spolu s nimi i těla naráží do sebe čím dál agresivněji s důrazem na dramatickou zápletku, hraničící s domácím násilím.
Tanec, který baví
Akční série akrobatických pohybů vrcholí sekvencí mechanického opakování vzájemných švihů těl. “Jdu jdu… stojím…” Dub dup a opět tma. “To už taky někdo dělal. Je to prostě málo.”
V prostoru se náhle vynoří dalších pět těl. A v rytmu Boolywoodu dupou… zase sólo. Vzduchem leccos lítá. V koláži nechybí ani parodie na Golgotu atd. Ticho opět rozbíjí divoké tóny house, nechybí taktéž obnažení tanečníků a zastavení pomocí interakce s hádankou, rovněž hard rock se záblesky hudby romantických melodií, převleky, chaos, smutek, zmatek a impozantní finále. Down town.
Jakkoli mohou slova o vystoupení vzbuzovat dojem přílišnosti a chaosu, jděte se sami přesvědčit, že na vlastní oči uvidíte dokonale zkomponovanou koláž se vším, co tam patří i nepatří, vyváženě. Protože tento Proces si tropí žerty i sám ze sebe a parodie se zdařila natolik výtečně, že byste nejraději skočili přímo doprostřed tvůrčího týmu.